INTRODUKTION
CORDOBA, MARTS 1871 VOR FRUE AF LORETOS PRÆSTESEMINARIUM
I februar udbryder der gul feber i Buenos Aires.
De beder om vores hjælp.
Jeg kan føle kaldet, fader. Vær nu rar.
Nej. Du gør det her. Ikke i Buenos Aires.
Herren beder mig om dette offer nu.
Jeg er Guds værktøj.
Hvad søger du efter derude, Aparicio?
Jeg ved, jeg har styrken til at redde dem.
Redde dem? Redde hvem?
For hver time der går, dør endnu én uden syndsforladelse.
Vi er ikke præster, vi er her ikke for at hele sjæle.
Du er diakon, og du bliver præsteviet om få dage.
Han viste mig det, fader.
Syner.
Hvilket behov de referer til, må jeg stadig opdage.
PARADIS
KAPITEL I: PASSION
BUENOS AIRES, APRIL 1871 PARADISVILLAEN
Hvorfor holder ingen øje med porten?
Jeg ved ikke, hvad du vil, men gå hellere tilbage, hr.
Sender en tjener mig væk fra mit eget hus?
Undskyld, hr. Jeg genkendte dig ikke. Men tro mig,
du ønsker ikke at gå derind.
Pardo.
-Pardo. -Kom nu, kom nu.
Eugenio! Pardo!
Remedios.
Gå din vej!
Gå din vej! Jeg har et våben!
Det er onkel, mor. Jeg sagde jo, jeg så ham.
Lucía, det er mig, Aparicio.
Aparicio.
Hvad laver du her?
Jeg er på vej til Buenos Aires som frivillig.
Jeg tænkte, jeg ville møde dig her. Hvad foregår der?
Ingen får lov at smitte os.
Onkel, jeg vil væk herfra...
Remedios...
Og Edgardo?
Han forlod os.
Byen var ikke klar til så mange indvandrere.
Han tog dertil for at hjælpe dem i stedet for at tage sig af os.
Edgardo svor en ed til sit fag, Lucía.
Han svor også til Gud at tage sig af os!
Han tog den synderplage med hjem til os!
Tre tjenestefolk døde, og en lille pige!
Han ødelagde sin familie,
og derfor straffer jeg ham.
Vi bor her nu.
Det er en formildende omstændighed.
Det er djævelens værk.
Det var dem, alle de misdædere, dansende i obskøne parader.
Nej, Aparicio, vi er forbandet!
Dette hus er forbandet!
Nej, mor, jeg vil væk herfra.
Gå! Du kommer for sent.
Gå din vej!
Lucía!
Jeg er klar til at bruge den.
Hun bad dig gå.
Quipe?
Hr.!
Det er et mirakel!
Hvor er min bror, at han tillader sådan galskab?
Hvor er Edgardo?
Vær nu rar, vi har ikke tid at spilde.
Hr. Edgardo har mere brug for dig end nogensinde.
-Hvorfor har ingen fortalt mig om det her? -Det gik for hurtigt, hr.
Ingen ved noget.
Det begyndte i januar.
Udbruddet spredte sig fra den nedre del af San Telmo,
fra indvandrernes kvarterer, og det løb løbsk.
Hurtigt, før det er for sent, hr.
Det har været hårde dage, hr.
Før de flygtede, plyndrede mange af tjenestefolkene huset.
Jeg måtte blokere alle på nær én indgang.
Hvem er du?
Hov! Hvem er du!
Han er fremmed. Jeg ved ikke, hvordan han er kommet ind igen.
Han siger, herren har bedt ham komme, men det er løgn.
-Jeg har lige smidt ham ud. -Løgner! Du kender mig.
Jeg må se ham. Vi kan ikke vente.
Hvor tror du, du skal hen?
Lad mig nu tale med ham.
Jeg har arbejdet med lægen, han vil genkende mig.
Sygdommen kommer fra krigen i Paraguay. Jeg kan kurere ham.
Nå? Og hvordan vil du kurere ham? Med det her?
Guderne findes ikke. Den tro, vi har på dem,
det er den, der skaber mirakler.
Og den mand har et trosproblem.
Der er altid én, der er klar til at udnytte desperation.
Du har også et trosproblem.
Smid ham ud!
Ud! Ud!
Rør mig ikke! Han kender mig!
Hans herre bad ham opsøge mig.
Ernesto, har du bedt ham komme?
Hans udseende vil måske chokere dig.
Din bror har ændret sig lidt.
Ernesto!
Bare så du ved det,
ved ingen, hvordan smitten spredes.
-Ernesto! -Må Herren vejlede mig.
Tilgiv mig, jeg syntes, du skulle vide det.
Det har ikke været en rar ankomst,
men velkommen til Paradisvillaen.
Har det her sted nogensinde været rart?
Jeg vil se en correntino!
Ernesto!
Ernesto,
har du ham med?
Ernesto?
Det er mig, Edgardo.
Din bror, Aparicio.
Du får at se...
Ernesto, jeg vil have healeren.
Hent den correntino!
-Ernesto... -Jeg har sendt ham væk. Styr dig!
Hvor vover du, fjols!
Han kom for at snyde dig. Vågn nu op!
Dig?
Hvad laver du her?
Jeg er på vej til Buenos Aires. Jeg vidste intet om det her.
Til Buenos Aires.
Alle flygter, men du tager hertil?
Det var ikke min beslutning.
Gud beordrede mig at tage af sted.
Gud?
Det var også Gud, der førte mig hertil.
Det var ikke Gud. Det var din arrogance.
Frygt ikke døden.
Jeg vil ikke dø!
Luk healeren ind,
jeg beder dig.
Jeg har gjort noget forfærdeligt.
Du må redde dem.
Det var alt sammen min skyld.
Red dem.
-De har det fint. -Red dem,
jeg bønfalder dig.
Hr...
Fortæl fru Lucía, at hr. Edgardo er død.
Der er intet tilbage at frygte.
Efter begravelsen tager de til Córdoba.
Som du ønsker, hr. Og dig?
Jeg fortsætter mod Buenos Aires.
Der er ikke længere noget for mig her.
Forstået, hr.
Må Gud holde dig i sin ære, bror.
Vejret skifter.
Der er koldt i huset.
Er alt i orden, hr.?
Hvad er der sket?
Du besvimede.
Jeg advarede dig om,
at det kunne være skræmmende at se ham.
Edgardo?
Du var der.
Herren er død.
Det her var på hans lig.
Der er ingen gode nyheder fra Buenos Aires.
Alle flygter. Det siges endda, at præsident Sarmiento...
Mange af kirkens mænd er døde i tjeneste.
De har brug for mænd af tro, som dig.
Hvis du er besluttet på at tage dertil,
kunne du hjælpe.
Madam Lucía er blevet informeret.
Hun sagde, hun ikke ville forlade kirken.
Hun kan ikke bære tanken om, at hendes datter bliver smittet.
Vi må få dem ud, Quipe.
Jeg forstår hendes panik, men jeg tror, at hun frygter noget andet.
Det siges, at smittede dør på fire eller fem dage i Buenos Aires.
Men tilfældene her
har været uhyggelige
og pludselige.
Hvordan?
Hr. Edgardo forstod ikke hvordan,
men her døde den første tjener på kun 24 timer,
og derefter
holdt det ikke op.
Jeg må forberede begravelsen.
Onkel...
Jeg er her.
Remedios.
Remedios, vent.
Han er død, ikke? Far?
Du kommer til at fryse. Hvor er Lucía?
Hun sover. Jeg har ikke længe.
Hver dag sover hun mindre.
Jeg bad til Jesus om, at du ville komme, onkel.
Forlad os ikke, jeg ved, du kan redde os.
Nej. Kom ikke tættere på. Jeg har det ikke godt.
Lad os gå ind. Det er koldt.
Nej! Jeg kan ikke gå indenfor. Mor bliver vred.
Hun siger, Djævelen er derinde.
Og at han hjælper ham.
Han vil tage livet af os alle.
Jeg vil ikke dø, aldrig.
Hvorfor har du så travlt med at brænde alt?
Der er et uvejr på vej, hr.
Min bror gav mig en dagbog.
Hr.?
En notesbog, jeg havde i præstekjolen, og nu kan jeg ikke finde den.
Efter begravelsen tager jeg tilbage til Córdoba.
Jeg tager Remedios og Lucía med. Ved magt om nødvendigt.
Det er jeg bange for, ikke er muligt, hr.
Hvorfor ikke?
Naboprovinserne har lukket deres grænser,
og de lukker ingen ind fra Buenos Aires.
Havnen er i karantæne.
Vi må bare vente.
Lige nu er det her det sikreste sted.
Hvad laver det familieportræt der?
Du brænder ikke noget. Sæt det hele tilbage.
Vi må brænde det hele, før det er for sent, hr.
Remedios!
Hvem var det?
Herre.
Gør ikke noget, før jeg er tilbage.
Nej! Mor, nej!
Remedios!
-Hun har det fint. -Jeg hørte hende skrige.
Lucía, det er gået for vidt. Åbn døren.
Jeg kan tage jer begge med til Córdoba.
Nej, du kan ikke.
Hvorfor forklarer du ikke, hvad der foregår?
Det her er det eneste sikre sted for os.
Nej, det er ikke. Du er bare bange for at lide.
Jeg vil ikke lade den ondskab røre min datter.
Hvad du gør, er endnu værre.
Huset er tomt.
Det er ikke tomt. Sygdommen har bragt noget værre end døden.
Det er det første symptom.
Og så kommer tørsten, opkast og feberen,
indtil éns hud bliver gul.
Og til sidst, det sorte opkast.
Quipe.
Hvor kunne du? Fanden tage dig!
Undskyld, hr. Faklen faldt, da jeg flyttede portrættet.
Jeg kunne ikke stoppe ilden.
Husk ikke mine synder, Herre.
Når du kommer for at rense verden med ild.
Herre, vis mig din tilstedeværelse.
Når du kommer for at rense verden med ild.
Giv dem evig hvile, Herre,
og giv dem evigt lys.
Vores Fader, fra Helvedes porte.
Din usling,
du kan ikke forlade os sådan!
Du har ingen ret til at flygte!
Du forlod os og lod os være alene!
Han er død, Lucía. Det var ikke hans hensigt.
Jeg forbander dig!
Jeg forbander dig, hvor du end er!
Og må din sjæl rådne op i Helvede.
KAPITEL II: DØD
Remedios!
Onkel, vær nu rar at vågne.
-Onkel, vågn op! -Hvor er du?
-Remedios? -Hæv ikke stemmen.
-Remedios! -Du må få mig væk herfra.
Jeg har det ikke godt.
Vær nu rar. Hun vil slå mig ihjel.
Hvad?
Hun siger, hun ikke vil lade sygdommen fordømme os.
Hvem taler du om?
Mor. Hun har ændret sig.
Jeg hørte hende tale med Ernesto.
Han sagde, at nu hvor far er død, er vi bedre stillet.
Hvor er du?
Ernesto?
Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre.
De venter, til jeg sover.
-De leder efter mig nu. -Hvor er du, datter?
Nej, ingen slår dig ihjel.
Lov mig det, onkel. Lov mig, at du får mig væk herfra.
Jeg gemmer mig, indtil du får det bedre.
I teateret på mit værelse. Der finder du mig.
Hvor er du? Datter!
Quipe.
Jeg er ked af at lægge dig hr, hr.,
men det var det eneste værelse, der var klar.
Jeg beklager meget, hr.
Hvor længe har jeg været sådan?
Feberen er faldet,
du var i vildelse i en hel dag.
Det er onsdag. Det er den hellige uge.
Hvad er det for en lugt?
Kamfer, hr.
Jeg har forberedt en infusion af hyldebær.
Langsomt. Drik den langsomt, ellers kan du kaste op.
Og Remedios?
Jeg så Remedios i aftes.
Remedios?
Hvor?
Det er de første symptomer.
Nej, jeg hallucinerer ikke.
Jeg så hende.
Det er umuligt, hr.
Hendes mor lader hende aldrig forlade kirken.
Indtil hun tog hende med.
Tog hun hende med?
Du sagde, grænserne var lukket.
Fortæl mig, hvad der skete.
Efter hr. Edgardos begravelse,
tog fru Lucía tilbage til kirken
og slog sin datter ihjel, mens hun sov.
Og så slog hun sig selv ihjel.
Hun mistede forstanden.
Hun var overbevist om, at de var syge.
Hun kvalte Remedios, mens hun sov,
og så hængte hun sig selv.
Det er sådan en tragedie.
Jeg skulle våge over dem, over dig, alle.
Og nu er de døde.
Hvad laver du, hr.?
Hvad tror du? Jeg ved ikke, hvad du planlægger, Quipe.
Vær nu rar, hr. Det er galskab.
Vi kan ikke gå ud i det uvejr.
Det vil kun gøre dig mere syg.
Jeg så Remedios i aftes.
Hvis de er døde, må du bevise det.
I begyndelsen er lugten utålelig, hr.
Men når man vænner sig til det, kan man ikke lugte det længere.
Lucía?
Pigen holdt af at sove under trappen.
Efter at have kvalt Remedios, gik hun op i klokketårnet
og hængte sig.
Da fruen besluttede at låse sig inde,
samlede jeg pigens gamle legetøj,
så hun ikke ville være for bange.
-Jeg kunne ikke redde hende. -Redde hende?
Lad os nu gå tilbage, hr.
Den lille pige, Remedios.
Fru Lucía.
De har ikke fred.
-Du må velsigne deres lig. -Vær nu rar, hr.
Det er ikke et godt tegn, hr. Lad os gå.
Det er ikke den vej, Gud har valgt.
Hvorfor gør du det her ved dig selv, hr.?
Jeg ville til Buenos Aires for at udføre min forpligtelse overfor Gud.
Jeg tænkte end ikke på at komme her.
Igen er jeg fanget i det her hus.
Planer går ikke altid, som man forventer, hr.
Din bror flygtede fra Buenos Aires for at redde sin familie.
Og se, hvordan det gik ham.
Du forstår ikke. Det her var ikke min skæbne.
Det er ikke Guds plan for mig.
Jeg havde et syn i Córdoba.
Jeg så udbruddet i Buenos Aires.
Jeg så de tomme huse, ligene.
Jeg ved, at Han har brug for mig i live, Quipe.
Du har gjort noget godt, hr.
Jeg ved, Han vil kurere mig, Quipe.
Han vil kurere mig.
Onkel. Hjælp mig.
Onkel, jeg er her.
Vågn op. De leder efter mig.
-Du må få mig væk herfra. -Remedios!
Vågn op.
Du burde ikke være kommet.
Tingene går ikke altid, som man forventer.
Nu vil du ende som din bror.
Quipe.
Ernesto.
Jeg har brug for hjælp.
Ernesto, hvor er du?
Lucía?
-Hvad... -Marco, én af dem er i live!
Marco... Nej!
Rør ham ikke. Han er smittet.
Nej, nej!
Eduardo, nej!
Jeg bad dig blive væk, din lort.
Du ville have det hele selv, din satan.
Hvad har du gjort med ligene?
De ligger udenfor.
Gud! Hvad har jeg gjort?
Jeg kom for at redde disse mennesker.
Du gjorde, hvad alle ville have gjort for at redde deres liv.
Huset er åbent til at plyndre for enhver, der er desperat nok.
Snart vil huset være tomt.
Jeg troede i et øjeblik, at du var rejst.
At du havde forladt mig.
Hvorfor blev du?
Hvorfor rejste du ikke med resten af tjenestefolkene?
Jeg er født i ørkenen.
Da jeg var 11,
ankom din bedstefar, Mercenario Cepúlveda,
med sine tropper, besejret i slaget ved Huaqui.
Uden våben, syg af malaria og sulten.
Han kom til vores gård, godt fem kilometer fra Yavi.
Min far var healer, og han tog sig af ham,
og din bedstefar fik det bedre.
Men min mor
og min lillesøster overlevede ikke.
Min gamle far begravede dem foran os.
Uden gråd, uden protest, uden et ord.
Han lyttede bare til vinden.
Og så...
Gik han bare tilbage til at vogte får.
Din bedstefar, chokeret over, hvad han havde set,
tog mig med sig.
Han troede, at han reddede mig
fra en led og ondskabsfuld far.
Men det var her,
mit navn ændrede sig.
Fra Quipe til Ernesto.
Det var her, jeg blev uddannet til jeres liv.
Og det var her, din far afskyede mig.
Og hvor jeg så ham dø.
Her.
Ved "Paradisvillaen," hvor jeg ser alle flygte fra døden.
Der nyttesløst
klynger sig til ting.
Så kunne jeg se, at min far var mere i live end alle jer,
og at jeg aldrig rigtig havde forladt ørkenen.
Jeg gjorde dette hus til min ørken.
Mit sted.
Et sted at eksistere.
Og et sted at dø.
Hvor skulle jeg tage hen?
Det er ikke dit hus, Ernesto.
Hvor meget længere har jeg?
Hvis du har sort opkast,
tror jeg ikke, du overlever til i morgen.
Gud, du har elsket mig først.
Din nåde hjalp dig udholde lidelsen ved tornene
og sømmene på korset på Golgata.
Hjælp mig. Fjern denne sygdom.
Og dette kors.
Dette er blevet mit Golgata.
Og hvis jeg ikke skal tjene dig,
så giv mig et tegn. Vis mig din plan.
Quipe?
Der er nogen i huset.
Remedios?
Lucía!
Nej! Jeg kan ikke gå indenfor.
Mor bliver vred. Hun siger, Djævelen er derinde.
Mor. Hun har ændret sig.
Du må få mig væk herfra. Hun vil slå mig ihjel.
I teateret på mit værelse. Der finder du mig.
Gud, hjælp mig. Jeg beder dig i Jesu navn. Fri os fra al ondskab,
i fortiden, nutiden og fremtiden.
I din søns navn,
Jesus.
Remedios? Det er mig.
Remedios?
-Remedios? -Hellige Guds moder
og alle helgener og alle englene.
Jeg beder dig, Herre.
Forlad mig ikke.
Red os, som du lovede.
Hvad din vilje end er, så husk os, Herre.
Jeg er bange.
Remedios?
Her er koldt.
Lad mig ikke dø.
Hjælp mig. Fri mig fra dette sted.
Vær sød at hjælpe mig.
Lad mig ikke være alene.
Nej, lad være.
Lad mig ikke dø.
Remedios.
Onkel. Hjælp mig.
Jeg vil ikke dø.
Remedios.
Gud, Remedios!
Onkel, vi må væk herfra.
Jeg er døende.
Det er det, Ernesto vil have.
Han var her, han ledte efter mig,
men jeg kunne gemme mig hernede.
Nu kan jeg ikke røre mig, jeg kan ikke komme ud.
Onkel, vær sød at hjælpe mig.
Nej, jeg er fra forstanden. Det er ikke ægte.
Ræk din hånd ud, onkel.
-Jeg får dig væk herfra. -Nej! Lad mig ikke være alene.
Bare rolig. Vi kommer væk herfra.
Jeg kommer tilbage.
Onkel, onkel!
Hvad laver du, hr.?
Hvad laver du?
Du løj.
Hvad foregår der? Hvor er Lucía?
Hun er død.
Hun er i live! Du vil slå Remedios ihjel!
Hvilken dæmon tjener du?
Du hallucinerer, hr. Det er feberen.
Dette? Er dette en hallucination?
Jeg tager Remedios med. Du slår hende ikke ihjel!
Hvorfor gør du det her mod os?
Du har boet så længe i det her hus.
Nu vil du slå os alle ihjel.
Nej!
Onkel! Nej!
-Onkel! -Remedios!
Stil den på bordet.
Rør dig, og jeg skærer halsen over på dig.
Hvad laver du, hr.?
Hvor er hun?
-Jeg forstår ikke... -Hvor har du gjort af hende, din satan?
Vær nu rar at slappe af, hr.
Feberen begyndte, efter jeg drak den gift.
Hvad vil du have? Vil du beholde huset?
Du stjal medaljen.
Hun er, eller var, i live,
og jeg viser dig hvor.
Du har været i vildelse hele dagen, hr.
Kom så!
Hvad er det her?
Din bedstefar fik den bygget,
så din familie kunne gemme sig fra fjendtlige indianere.
Du boede i dette hus,
du kendte til stedet.
Du gemte dig her, når dine forældre ledte efter dig.
Kan du huske det?
Nej, det kan jeg ikke. Jeg kendte det ikke.
Hvad har du gjort ved kirken?
Gå!
Kom så!
Er det underligt for dig?
Det er det, du og Lucía ikke forstod, ikke?
Hvordan hun flygtede.
Remedios kom til mig før Edgardos kremering.
Du løj hele tiden.
Du kendte healeren. Du hentede ham på min brors ordre.
Tal!
Ja, det er sandt, hr.
Jeg hentede ham på hr. Edgardos ordre.
-Du løj. -Manden ville snyde ham, hr.!
Jeg kan ikke lade huset besudle af den slags kunster!
Huset? Det er mit og min families hus.
Jeg ved det, hr. Jeg passer blot på dig.
Sådan har det altid været.
Og hvordan er du ikke blevet smittet?
Jeg spørger mig selv om det samme, hr.
Det må have været Guds vilje.
Velsagtens.
Guds vilje?
Eller brugte du sygdommen til at forgifte os?
Hvad venter du på? Venter du på, at jeg dør,
så du kan få det hele?
Jeg er trods alt det sidste medlem af min familie, ikke?
Du åbner kisterne.
Værsgo!
Fru Lucía og Remedios har været døde i tre dage.
Hvad er det, du ikke forstår?
Nej, det er ikke sandt.
Der er pigens lig. Se nøje efter,
og lad os afslutte det her én gang for alle.
Ikke mere!
Hr.
Hvad dag er det i dag?
Lørdag, hr. Den hellige lørdag.
De har været døde hele tiden.
Jeg fryser...
Lad være, hr.
Det er alt sammen lort.
-Det har du ikke ret til, hr. -Ikke?
Hvem skal stoppe mig? Gud?
Vi er alene, Ernesto.
Jeg kan ikke klare det.
Giv mig våbnet, hr.
Hvad laver du?
Du henter healeren til mig.
Du hentede ham til Edgardo, og du gør det for mig.
Jeg gør det ikke, hr.
Giv mig nøglerne.
Manden er en svindler.
Jeg ser hellere, at det er mig, der bestemmer.
Giv mig nøglerne.
Kom ikke tilbage uden healeren.
Jeg lukker dig ikke ind.
Dig? Er du også smittet?
Huset har lidt stor smerte, der kunne være undgået.
Luk ham ikke ind.
Du hørte ham.
Du kan ikke forvise mig fra huset.
Hvorfor ikke?
Hvis jeg ikke overlever, har huset ikke brug for din tjeneste.
Min bror
var en videnskabens mand.
Han troede end ikke på kirken.
Hvorfor troede han på dig?
Din bror så resultater.
Han hjalp også mange mennesker,
men han havde ikke de værktøjer, som jeg har.
Nogle gange er fornuft ikke nok.
I Corrientes kalder de det payé.
Han vil ikke lade dig dø.
Det?
Jeg har mistet min tro på Gud.
Skal jeg tro det?
Det vil du tro,
fordi jeg har ét på.
Din bror fandt mig,
mens han reddede mænd i San Telmos beboelser,
og han var overrasket over, at jeg ikke blev smittet.
Tro mig, du har ikke brug for andet.
Hjælp mig.
Hjælp mig hurtigt.
Det æder mit kød.
Det drikker mit blod.
...evigt liv.
Og jeg...
Det er mit kød.
Det er mit blod.
Jeg...
KAPITEL III: GENOPSTANDELSE
Manden gik
og lod døren stå åben.
Nå? Er du ikke glad for, jeg er i live?
Du burde have været død i aftes, hr.
Det må være Guds vilje.
Hvor blev han af?
Det ved jeg ikke. Han sagde, han ville komme tilbage.
Hvad dato er det i dag?
Søndag, 9. april.
Påskemorgen.
Hele byen er blevet evakueret.
De siger, Buenos Aires er død.
Min Herre,
min Gud.
Jeg bekender, Fader,
at jeg har begået en alvorlig synd,
i tanker,
ord
og handling.
Det er alt sammen min skyld,
min skyld,
min forfærdelige skyld.
Lucía?
Remedios?
Quipe! Ernesto!
Ved du det?
Sygdommen blev båret af myg
fra Afrika.
De vil finde ud af det om ti år.
Det sjove er, at du ikke blev smittet af myggene,
eller din bror,
faktisk smittede ingen dig.
Du troede på dine omgivelser,
troede, du var syg, og din krop fulgte trop.
Hvad gjorde du ved mig?
Hvad du bad mig om.
Du healede mig ikke.
Jeg fortalte dig, du ikke ville dø.
Payé healer ikke,
det bliver til knoglerne i dine knogler, og binder sjælen til kroppen.
Det er kødets genopstandelse.
Smerten...
Sjælen føler vægten af den døde krop, der aldrig dør.
Din krop vil miste substans.
Den vil tørre ud lidt efter lidt,
men du vil leve videre.
Nej.
Jeg vil ikke have det skidt i min krop.
Hvis jeg tager den payé ud,
vil du langsomt dø, og du har stadig ikke betalt for min hjælp.
Tag den ud!
Faktisk har ingen i det her hus betalt mig endnu.
Er det det, du vil have?
Huset?
Behold det hele,
men lad mig dø.
Tror du virkelig, det er huset, der interesserer mig?
Hvad mening ville det give for mig?
Det er underligt, hvor længe et lys kan brænde.
Jeg har genfundet min tro.
Det er derfor, jeg er her.
Ud.
Det har ingen betydning for dig længere.
Før eller senere bliver smerten så uudholdelig,
at du vil tilkalde mig igen,
når dette lys brænder ud.
Quipe!
Jeg lader dig ikke fjerne dem.
Det var hendes ønske.
Du begravede dem levende.
De er døde, dette er deres plads.
Det er ikke sandt, jeg kan høre skrigene.
De er i sikkerhed der. Han forlod aldrig huset.
Han venter. Kom ikke tættere på, hr.
Kom ikke tættere på.
Jeg passer på dem til mine dages ende.
Hvilket ikke bliver deres
eller min.
Kom ikke tættere på, hr.
Nej!
Gør det ikke! Nej!
Lucía!
Hr. Edgardo anede ikke, hvad han gjorde ved dem.
Han ville blot redde dem,
men i stedet fordømte han dem til denne forfærdelige tilstand.
Han tog sygdommen med ind i huset
og kunne ikke klare at se sin datter dø af den gule feber.
Det er din skyld,
det ved du.
Få dage senere døde tre tjenestefolk.
Mens Lucía led med sin datter ved sin side,
bad han mig opsøge denne fremmede healer.
Hent en correntino.
Der ville ske noget slemt.
Jeg kunne mærke det.
Red dem.
Da tjenestefolkene så Lucía og Remedios i live,
vidste de, at der var sket noget djævelsk.
Der gik ikke længe, før rygtet havde spredt sig.
Edgardo led,
og hemmeligheden ville dø med ham.
Hun vidste, der var gjort noget djævelsk ved dem.
Deres kroppe fungerede ikke.
De havde ingen appetit. Pigen blev tyndere, og hun ligeså.
Og så blev hun sindssyg.
Hendes skrig kunne høres over hele huset.
Den nat plyndrede tjenestefolkene huset og flygtede.
Fruen gemte sig i kirken med Remedios.
De ville blive i det hellige sted
og vente på kroppens smerte.
Du ankom ved daggry.
Din bror gav dig sin dagbog og afslørede sandheden.
Da du besvimede, fandt jeg den og gav Lucía den.
Det bekræftede deres tilstands grusomhed.
Hvor kunne du?
Du blev syg, og pigen undslap.
Det var dig, der førte os til hendes gemmested.
Remedios!
Pigen ville blot leve.
Hun forstod aldrig, hvad der foregik.
Onkel... Onkel.
Onkel, hjælp.
Nej. Nej!
Quipe, luk op!
Jeg bad dig ikke komme ind.
Jeg lader dig ikke tage deres lig.
Han er derude...
Og venter.
Hvorfor fortalte du ikke sandheden fra begyndelsen?
Jeg er ikke ansvarlig for din families ødelæggelse.
Jeg agter ikke at beholde dit hus.
Jeg tjener blot hendes vilje.
Det var hr. Edgardo, der ville kremeres.
Det var Lucía, der tiggede mig om ikke at afsløre sandheden
for at redde dig fra healerens fristelser.
Og det var dig, der lukkede ham ind i huset igen.
De er uskyldige, de valgte ikke den tilstand.
Quipe! Efterlad mig ikke her!
Quipe, efterlad mig ikke her!
Quipe! Efterlad mig ikke her!
Jeg vil ud! Efterlad mig ikke her!
Efterlad mig ikke her! Jeg vil ud!
Luk mig ud!
EPILOG
Du ved,
det er sjovt, at de kaldte det Paradisvillaen.
Omgivelserne ændres,
men stykket er altid det samme.
Man passer på et sted,
og så finder én som mig en måde at ødelægge det.
Og så er vi fanget,
du og jeg, dømt til at gentage historien,
hver gang en ny træder ind i haven.
Du ved, hvordan det er...
Man lukker døren, og Djævelen åbner den,
og så lader man den stå åben.